Varșovia 1939
- Domnul Szpilman? - Bună ziua.
Îmi pare bine să vă cunosc. Îmi place foarte mult cum cântați.
Mă bucur.
Numele meu este Dorota. Sunt sora lui Jurek.
- Sângerați. - Nu e nimic grav...
Haide Dorota, o să mai vorbiți și altă dată.
- Nu e cel mai potrivit moment. Haide! - Jurek, unde ai ascuns-o până acum?
- Nu știu ce să iau cu mine. - Întodeauna iei prea multe.
- Câte geamantane vrei să iei? - Am să le număr.
Ce crezi? Oare... să iau portretul ăsta?
Ia-l, nu-l lua... Fă cum vrei.
Nu vezi că sunt îngrijorată pentru Wlad?
O să se întoarcă. N-a pățit nimic.
O să mai luăm un geamantan, pentru orice eventualitate...
- Mamă! S-a întors Wlad. - Slavă Domnului. Ce ai...?
- Ești rănit? - Nu, nu. N-am nimic.
Am fost foarte de îngrijorată.
I-am spus să nu-și facă griji pentru că aveai documentele la tine.
Dacă te-ar fi lovit o bombă, ar fi știut unde să te ducă.
Henryk, Henryk... Nu spune astfel de lucruri!
- Tată, s-a întors Wladek! - Ce v-am spus eu?
- Ce faceți? - Mi-a văzut cineva pălăria?
Ne-au bombardat postul de radio. Nu mai emite.
Varșovia nu este singurul post de radio.
Apucă-te de împachetat, dragule. Ia-ți lucrurile.
- Unde mergem? - Plecăm din Varșovia...
- Plecăm din Varșovia? Unde? - Nu ai auzit?
- Ce să aud? - N-ai citit ziarele?
Nu.
- Unde este ziarul? - L-am folosit la împachetat.
L-a folosit la împachetat!
- Guvernul s-a mutat la Lublania. - Toți bărbații apți de luptă
trebuie să treacă râul și să formeze o nouă linie defensivă.
Cu excepția noastră, toată lumea a plecat, au rămas numai femeile.
Ce-o să obții trecând de linia defensivei încărcați cu geamantane?
- Wlad, nu avem timp pentru asta. - Eu nu plec, nicăieri.
Bine... Nici eu nu plec.
Lăsați gluma. Trebuie să rămânem împreună.
Dacă va fi să mor, prefer să mor în propria-mi casă.
- Nu mai spune asta. - Liniște, am prins ceva.
"Transmitem de la BBC din Londra...
Guvernul englez, neprimind răspuns la ultimatumul
trimis guvernului german,
a declarat război Germaniei naziste."
Asta e minunat!
"Se așteaptă ca...
...în următoarele ore,
Franța să facă o declarație asemănătoare.
Polonia nu mai este singură.
Minunat! Minunat!
Mamă, a fost o cină minunată.
Dacă vrei să sărbătorești ceva, trebuie să te străduiești.
Un toast pentru Marea Britanie și Franța.
V-am spus. Nu v-am spus? O să fie bine.
5003.
- Asta e tot? - Da... 5003 zloți. E tot ce mai avem.
Sunt mai mulți cu 3003 zloți.
Printre alte restricții impuse,
evreii pot deține cel mult 2000 de zloți în casă.
- Și ce vom face cu restul? - Îi depunem într-o bancă.
Într-o bancă?
Cine este atât de prost să-și depună banii într-o bancă germană?
Putem să-i ascundem. Uite...
- Îi putem ascunde sub ghiveciul de flori. - Nu, nu. Ne cunosc metodele.
Mai ții minte ce am făcut în ultimul război?
Facem o gaură în masă.
- Ascundem banii acolo. - Și dacă vor lua masa?
Cum adică să ia masa?
Germanii intră în casele evreilor și iau tot ce vor: mobilă, bijuterii... totul.
- Vorbești serios? - Da, dar nu și o masă ca asta.
Ce faci?
Ascultați-mă, e cel mai bun loc. Nimeni n-o să caute sub ghiveciul ăsta.
- Nu, nu... Ascultați-mă, m-am gândit... - Da? Asta e ceva nou.
Știți ce facem? Folosim psihologia inversă.
Ce folosim?
Lăsăm ceasul și banii pe masă
și îi acoperim așa, ca să-i găsească ușor.
- Ești prost? - Germanii nu vor scotoci și-n altă parte.
Sunt sigur că nu-și vor da seama.
E cea mai mare prostie pe care am auzit-o vreodată.
Bineînțeles c-o să-i găsească.
Bine. Uitați-vă aici...
- Și-mi spui mie prost? - Nu-i rău, e ultimul loc...
O să dureze ore.
Nu-i nici o grabă. Îi scoatem după aceea.
- N-o să dureze atâta - Și cum o să-i scoatem de acolo?
Spune-mi cum o să-i scoți afară. Vreau să știu...
- Nimeni nu mă ascultă. - Liniște, vă rog. Liniște...
- În ordine, vă rog. - Avocatul... Îi place ordinea.
Ascultați-mă, doar
Ceasul o să-l punem în ghiveci, iar banii îi îndesăm în vioară.
Se va mai putea cânta cu ea?
Nu știu. Vom vedea.
Jurek? Sunt Wladek Szpilman.
- Wlad, ce mai faci? - Bine, mulțumesc. Tu?
Ascultă, am vorbit despre postul de radio, presupun că de asta cred că ai sunat.
Nu se poate face nimic pentru a redeschide postul.
- Știu asta, Jurek, dar... - Nici un post de radio pentru polonezi.
Știu. Jurek?
Pianul este distrus, nu știu dacă vei mai putea cânta
Poate că da, poate că nu.
Ascultă, sper că nu te simți ofensat,
dar nu te-am sunat ca să discut despre viitorul carierei mele...
L-am bătut la cap pe Jurek luni în șir până când, în sfârșit, a cedat, spunând:
"Bine, vino mâine cu mine".
Și când am ajuns, o bombă a distrus clădirea postului de radio.
Oricum, a fost o întâlnire absolut minunată.
- Serios? - Da. Da...
A fost de neuitat.
Întodeauna mi-a plăcut cum cântați, domnule Szpilman.
- Spune-mi Wladek, te rog. - Nimeni nu cântă Chopin ca dv.
- Sper că acesta e un compliment. - Vorbesc serios.
Glumeam
- Mergem la cafeneaua Paradiso? - Mi-ar face mare plăcere.
- Și tu, ce faci? - Am terminat Conservatorul.
- Deci, ești și tu muzician. - Da. În devenire...
- Ce instrument? - Violoncel.
Îmi place să văd o femeie cântând la violoncel.
Interzis evreilor
Este revoltător! Cum îndrăznesc?
Știi cum sunt oamenii, vor să fie naziști mai buni decât Hitler.
O să mă duc să depun o plângere.
Mai bine nu. Crede-mă.
Trebuie să fie foarte umilitor pentru o persoană ca tine.
Vom găsi un alt loc.
- Putem face o plimbare prin parc. - Nu, nu putem.
Este interzis.
Evreii nu au voie să se plimbe prin parc.
Tu glumești?
Nu glumesc. Este adevărat. Nu putem nici să ne plimbăm,
nici să stăm pe bănci. Ăsta e un alt decret.
Este absurd!
Singurul lucru pe care-l putem face
e să stăm și să vorbim aici. Cred că asta îmi face mai multă plăcere.
Așadar, cânți la violoncel, Dorota? Foarte frumos.
Și care este compozitorul tău preferat?
Chopin? Cu siguranță...
Ar trebui să cântăm una din sonatele lui, într-o zi.
Dar tu, Wladek?
Ai putea să mă acompaniezi. Tu la violoncel iar eu la pian...
Domnule Szpilman, sunteți minunat.
Spune-mi Wladek, te rog.
Embleme pentru evreii din Varșovia.
"Prin acest decret, toți evreii din Varșovia
sunt obligați să poarte embleme la vedere, în locurile publice.
Acest decret va intra în vigoare începând cu 1 decembrie 1939
și se va aplica tuturor evreilor cu vârsta mai mare de 12 ani.
Emblema va fi purtată pe brațul drept
și va reprezenta steaua lui David țesută cu albastru pe fond alb.
Emblema trebuie să fie suficient de mare
pentru ca steaua să măsoare 8 cm.
Lățimea segmentelor stelei va fi de 1 cm.
Evreii care nu respectă acest decret
vor fi aspru pedepsiți.
Guvernatorul districtului Varșovia,
Doctor Fischer.
- N-am s-o port. - Nimeni n-o s-o poarte.
N-am să mă las însemnată.
Lasă-mă să văd.
Trebuie să ne facem noi singuri aceste embleme?
- De unde o să le luăm? - N-o să le luăm de nicăieri.
N-o să le purtăm.
Tu!
Vino aici!
De ce nu m-ai salutat?
Îmi cer scuze.
N-ai voie să mergi pe trotuar.
Mergi pe stradă!
Ai văzut asta?
Ce? Ce? Lucrez.
Ce este asta?
- Aici ne vor băga. - Cum adică, ne vor băga?
Din ordinul guvernatorului districtului Varșovia, dr. Fisher,
cu privire la locuințele evreilor din Varșovia:
Va fi construită o zonă în care toți evreii care locuiesc în Varșovia,
sau cei care se vor muta în Varșovia, vor fi obligați să se mute.
Citește aici!
Evreii care locuiesc în afara zonei stabilite
vor trebui să se mute în cartierul evreiesc
până la 31 Octombrie 1940.
N-o să ne poată muta pe toți.
E prea mic pentru 400.000 de persoane.
Nu. Suntem 360.000, așa că va fi mai ușor.
Și ce putem face?
Mamă?
Mamă!
Ce este?
20 de zloți.
Atât mai avem. 20 de zloți.
Ce pot să cumpăr cu 20 de zloți?
M-am săturat să gătesc tot timpul, numai cartofi...
Ăsta este prețul pe care-l ofer. Sfatul meu este să acceptați.
- N-o să primiți mai mult de la nimeni. - Dar este un Beckstein, domnule Lipa.
2000. Sfatul meu este să acceptați.
Ce-o să faceți când o să vă fie foame? O să mâncați pianul?
Ieși afară, ticălosule.
- Te rog... - Nu-l vindem! Ieși afară!
Ce naiba ai pățit?
Sunteți nebuni...
Vă fac o favoare. 2000 și suport și transportul lui.
Nici măcar nu vă taxez pentru transport!
O să vă pară rău. Sunteți nebuni.
Ia-l...
31 octombrie 1940
Dorota...
- Bună. - Bună...
Nu voiam să vin...
Nu voiam să văd toate astea...
- Nu m-am putut abține. - Cum te descurci?
- Bine. - Bine.
Adevărul este că nu prea bine. L-au arestat pe vărul meu.
Jurek spune c-o să-i dea drumul.
Este rușinos ce se întâmplă.
- N-o să mai dureze mult, nu-ți fie frică. - Asta am spus și eu...
Este prea absurd...
Mult prea absurd.
Eu... ar trebui să plec...
Ei bine... o să ne revedem...
în curând.
Pe curând!
Sincer să fiu,
mă așteptam să fie mai rău.
Unde vom dormi?
Eu o să dorm în bucătărie, cu fetele.
Tu, Henryk și tata, rămâneți aici.
Priviți!
Veniți să vedeți!
Plecați de aici! Plecați!
Tată! Tată!
Tată!
Tată...
Ai vândut ceva?
Doar una. Idiotul" de Dostoievski, cu 3 zloți.
- E mai bine decât ieri. - 3 zloți amărâți.
Când oamenii fac milioane.
- Știu. - Nu știi, crede-mă.
Mituiesc gărzile, ele se fac că nu văd
Aduc transporturi cu mîncare, băutură, tutun,
produse cosmetice franțuzești.
Cât despre săracii care mor peste tot, nu interesează pe nimeni.
Scuzați-mă, l-ați văzut pe soțul meu? Isaac Szerman. Un bărbat înalt și frumos.
- Îmi pare rău. - Cu o barbă căruntă. Nu...?
Mi-e teamă că nu.
- Mă iertați - Noapte bună.
Să dormiți bine. Iar dacă îl vedeți, să-mi scrieți, da?
Isaac Szerman.
De ce trebuie să fie un tramvai care trece prin zona noastră?
De ce nu poate să ocolească?
Nu vă faceți griji. O să construiască un pod. N-ați auzit?
Un pod, un pod! Ce prostie...
Germanii pretind că sunt inteligenți.
Știi ce cred eu? Că sunt complet idioți.
Am o familie de hrănit,
iar eu îmi pierd jumătate din timp așteptând aici, să ne lase să trecem.
Ce-și închipuie, că am venit aici să ascult muzică?
Dansează!
Ți-e frig?
Dansează!
Haide, dansează!
Haide, haide!
Dansează!
Și tu, dansați în doi!
Tu!
Mai repede!
Cântă mai repede!
Mai repede!
Bine. Au sosit.
Te așteaptă Itzak Heller.
- Despre ce-i vorba? - Stai jos și bea niște ceai.
Eu o să pregătesc masa, până când vor sosi fetele.
- Ce cauți aici? - A adus prăjituri.
Tatăl său a intrat din nou în afacerile cu bijuterii.
Se descurcă bine, nu?
Uluitor! Bijuterii.
- Facem recrutări. - Cine face recrutări?
Nu face pe deșteptul cu mine, Henryk, am venit aici ca prieten.
Vor aduce evrei din toată țara.
În curând vor fi o jumătate de milion, aici, în ghetou.
Avem nevoie de mai multă poliție evreiască.
Ah... mai multă poliție evreiască.
Adică vrei să bat evrei care conspiră împotriva Gestapoului.
- Cineva trebuie s-o facă, Henryk. - Dar de ce eu?
Credeam că recrutezi doar băieți cu părinți bogați.
Uită-te la tatăl meu. Uită-te la casa în care locuiesc.
Da, mă uit. Din cauza asta sunt aici. Familia ta ar putea avea o viață mai bună.
Vrei să supraviețuiești vânzând cărți în stradă?
Da.
Vă fac o favoare.
Dar tu, Wlady? Ești un mare pianist, ai o excelentă trupă de Jazz.
Te primim cu brațele deschise. Vino alături de noi.
- Nu ai nimic de lucru. - Mulțumesc, dar am ce lucra.
Da, sigur...
Îmi pare rău Wlady, dar vor să te oprești.
Cine vrea să mă opresc?
Întodeauna zic : "Privește și la partea bună".
Ești în ghetoul ăsta mic, alături de profesori și alți intelectuali,
te descurci mai bine decât noi. În ghetoul mare e haos.
- Ai ceva să-mi dai de lucru? - Ești un artist, Wlady.
Aduci bucurie oamenilor. Asta e de ajuns.
- Vreau să ajut, vreau să fac ceva... - Ai făcut destul, Wlady.
Și știi ce?
Voi, muzicienii, nu sunteți conspiratori buni. Sunteți...
prea... artiști.
- Cine este? - Zdravek?
Majorek.
Dacă găsesc manifestele astea, știi ce se va întâmpla.
Nu, nu le vor găsi.
Zdravek.... Doamnă Ziskin...
Yehuda, ești bine?
Majorek, acesta este cel mai mare pianist din Polonia.
Poate chiar din întreaga lume: Wladyslaw Szpilman.
Acesta este Majorek.
- Sunt încântat. - Te știu, după nume.
- Însă nu te-am auzit cântând niciodată. - Majorek a fost în armată.
Un om extraordinar.
Mă deranjează un singur lucru la el: că nu este socialist.
E mai bine să pleci, Wladek. Suntem pe terminate.
Știi câte exemplare se distribuie împreună cu ziarele?
500... Știi câte persoane citesc un manifest?
20. Asta înseamnă 10.000 de cititori.
Majorek le ascunde în chiloți și le răspândește prin toalete.
- În toalete? - Da, în toate pe care le găsesc.
Germanii nu folosesc niciodată toaletele evreilor.
Sunt prea curate pentru ei.
Încetează! Încetează!
Încetează!
Haide, haide.
Vino, băiete!
Ridică-te! Ridică-te!
Stai în picioare!
Vă rog, în seara asta nu vreau să aud pe nimeni vorbind de lucruri rele.
Să ne bucurăm de această cină.
De acord. Vreți să vă spun ceva amuzant?
- Îl știți pe dr. Raszeja? - Chirurgul?
Da, chirurgul. Pentru un anumit motiv, nu mă întrebați care,
germanii i-au dat voie în ghetou pentru a face o operație.
Unui evreu? E nevoie de un polonez pentru a opera un evreu.
L-au lăsat să treacă. Asta e tot ce știu.
În fine... Anesteziază pacientul
și tocmai face prima incizie, când cei de la S.S. dau buzna înăuntru,
împușcă pacientul pe masa de operație, iar apoi îl împușcă pe dr. Raszeja
și pe toată lumea care mai era de față.
Nu este amuzant?
Pacientul n-a simțit nimic, era anesteziat.
Am spus: nimic rău, Henryk.
Ce-ați pățit?
V-ați pierdut simțul umorului?
Nu este amuzant.
Știi ce este amuzant?
Tu ești amuzant, cu cravata aia caraghioasă.
De ce te legi de cravata mea? Ce legătură are cravata mea cu asta?
- Am nevoie de ea, la lucru. - La lucru?
- Da, eu lucrez. - Așa e, lucrezi...
Cânți la pian pentru paraziții din ghetou.
- Paraziți... - Paraziți!
- Băieți, băieți... - Nu dau doi bani pe cei care suferă.
- Mă învinuiești pentru apatia lor? - Da, pentru că o văd în fiecare zi.
Nici măcar nu observă ce se întâmplă în jurul lor.
- Eu îi învinuiesc pe americani. - Pentru ce? Pentru cravata mea?
Evreii americani, și sunt foarte mulți, ne-au lăsat singuri.
Ce-au făcut pentru noi? Oamenii mor, aici. N-au ce mânca...
Evreii americani ar trebui să convingă America să declare război Germaniei.
Lumina! Lumina!
În picioare!
Tu! În picioare! Ridică-te!
Aruncați-l!
Dumnezeule...
Fugiți!
- Scuzați-mă. - Da?
- Sunt sora domnului Szpilman. - Bine, intră.
Tu nu!
- Ce se întâmplă? - Este groaznic.
- Ce? Ce? - Vânează oameni pe străzi.
L-au ridicat pe Henryk.
Bine, du-te acasă. Du-te, o să mă ocup eu, de asta.
- Scuzați-mă, l-ați văzut pe soțul meu? - Nu.
- Isaak Szerman? - Nu. Mi-e teamă că nu.
Are o barbă căruntă. Dacă îl vedeți, scrieți-mi...
Să nu uitați. Isaak Szerman.
- Ce s-a întâmplat? - Mi-au luat nepotul.
L-au dus înăuntru. Ce-o să-i facă? Dumnezeule, nu-mi vine să cred.
Scuzați-mă...
Itzak!
Itzak! Itzak...
Sunt eu, Wladek Szpilman.
Henryk este acolo...
- Nu l-am văzut. - Crede-mă. Trebuie să-l scot de acolo.
Mă poți ajuta?
Acum ai nevoie de mine? Da, acum ai nevoie de mine.
Ne poți ajuta?
O să coste.
- Nu am bani. - Atunci nu pot să fac nimic.
Ar fi trebuit să ni te alături când ai avut ocazia.
Mi-au spus că ești o persoană influentă.
- Cine ți-a spus? - Oamenii...
Oamenii pe care îi cunosc mi-au spus că ești o persoană importantă.
Itzak...
Pane Rubinstein.
Tu, bandit. Bum. Bum.
Kaput. Kaput!
Țigări... Mulțumesc.
- De ce te-au luat? - Acum îi ești dator lui Itzak Heller.
- Ți-am cerut eu să vorbești cu el? - Ai dreptate.
Te-ai milogit? Te-ai milogit de rahatul ăla?
Nu, l-am rugat să mă ajute.
Cât i-ai plătit?
Ce puteam să-i dau?
Ce? Fiecare zlot pe care-l câștig îl dăm pe mâncare.
Pot să mă descurc și singur.
- Te-ar fi luat. - Nu are nici o legatură cu tine.
Pe mine mă vor, nu pe tine.
De ce trebuie să te bagi în treburile altora?
Ești nebun... Asta e problema ta. Ești nebun.
Și asta e tot problema mea.
Ce-i cu tine? Ce-i, ești bolnav?
Sunt flămând.
Permis de muncă?
Care e treaba cu permisul de muncă?
Pentru a obține un permis de muncă,
trebuie să lucrezi pentru un german, în ghetou, altfel...
- Altfel, ce? - Ești deportat.
Deci, zvonurile sunt adevărate.
Ne scot de aici ca să ne ducă în lagăre de muncă, în Est.
- Vor închide ghetoul cel mic. - O, Doamne...
Wladek! Wladek!
Credeam că ești în turneu la Londra, Paris, New York, Chicago...
- Nu și săptămâna asta. - Nu arăți prea bine.
Ai auzit zvonurile?
- O să ne trimită în Est. - Zvonuri... Nu le lua în serios, Wladek.
Care e problema?
Încerc să fac rost de un permis de muncă pentru tatăl meu.
Am reușit să procur câte unul pentru toți ai mei, dar nu și pentru tata.
- Am căutat peste tot, la ferme, magazine. - De ce n-ai venit la mine?
Nu știam că faci afaceri cu permise de muncă.
Eu nu, dar Majorek, da.
- Mă poți ajuta? Nu am bani... - Te rog, ne jignești!
Poți face ceva pentru el?
Să fii la cizmăria lui Schultz, mâine, la 4.
Vezi ce noroc ai avut astăzi?
Asta este imperativul istoric în acțiune.
Știi cum obișnuiesc să spun eu:
- "Privește la partea bună a lucrurilor". - Da, știu.
- Ce vă mai face spatele? - Mai bine.
Mai bine?
Mai bine nu mă întreba.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Oricum, n-o să te ajute.
Mulțumesc, domnule Schultz.
15 Martie 1942
Cel puțin, am găsit de lucru în ghetou
și încă suntem împreună.
Afară! Toată lumea afară, în curte. Repede!
Suntem cu toții angajați. Avem permise...
Tu! Înainte!
Tu!
Tu! Tu!
Tu!
Restul îmbrăcați-vă și întoarceți-vă aici!
Aduceți-vă lucrurile, doar 15 kilograme de persoană.
Unde ne duceți?
Îmi pare rău, am făcut tot ce mi-a stat în putință.
Am crezut că permisele ne vor salva.
Încetează, Wladek!
Să sperăm că Henryk și Halina se vor descurca mai bine.
16 August 1942
- Unde ne duceți? - La lucru.
O să fie mai bine decât în ghetou.
De ce-am făcut-o?
De ce ?
De ce-am făcut-o?
De ce-am făcut-o? De ce?
De ce-am făcut-o?
De ce...
Aveți puțină apă?
Copilul meu moare. Moare de sete. Vă implor. Vă implor.
Nu aveți puțină apă? Vă implor.
Nu auzi ce spun? Este o rușine.
- Te aud. - Ne duc de aici ca pe niște oi la tăiere.
- Nu mai vorbi așa de tare. - De ce nu-i atacăm?
Suntem 500.000, aici. Putem scăpa din ghetou.
Măcar am muri într-un mod onorabil, nu ca niște gunoaie ale isoriei.
De ce ești atât de sigur că o să ne omoare?
Nu sunt sigur.
Știi de ce nu sunt sigur? Pentru că nu mi-au spus.
- Vă spun eu, o să ne omoare pe toți. - Și ce vrei să fac? Vrei să lupt?
Ca să luptăm, trebuie să fim organizați, să avem arme, planuri
Are dreptate. Cu ce să mă lupt? Cu vioara?
Germanii n-o să elimine o forță de muncă atât de însemnată.
Ne vor vinde unui lagăr ca să muncim. Este evident.
Sigur... Uită-te la slăbănogul ăla, de colo.
Uită-te la bătrâni, la copii... Ei pot să muncească?
Uită-te la tine! Crezi că poți să cari cărămizi în spate?
Henryk!
Halina! Henryk!
Halina... Henryk!
Voiam să stau cu tine.
Vrei să stau cu tine?
Ce prostie... Ce prostie...
De ce-am făcut-o? De ce-am făcut-o?
Începe să mă calce pe nervi.
Ce-a făcut? Pentru numele lui Dumnezeu!
Și-a omorât copilul.
Au pregătit o ascunzătoare și au intrat toți acolo.
Copilul a început să plângă tocmai când a venit poliția.
A încercat să-l oprească din plâns cu mâinile...
Iar copilul a murit.
Poliția a descoperit unde se ascundeau.
Ce citești?
"Dacă ne înjunghii, nu sângerăm?"
"Dacă ne gâdili, nu râdem?"
"Dacă ne otrăvești, nu murim?"
"Iar dacă ne înșeli, nu ne vom răzbuna?"
- Foarte potrivit. - Da, de aceea am adus-o.
Idiotul. Ce-și închipuie c-o să facă cu banii?
Băiete, vino aici!
Vino aici...
- Cât costă o caramea? - 20 de zloți.
O caramea? Ce crezi c-o să faci cu banii?
20 de zloți.
Să strângem 20.
Eu am 10, cred...
5... 10... 20...
- Halina... - Ce e?
- Este ciudat să-ți spun asta, acum... - Ce?
Mi-aș fi dorit să te cunosc mai bine.
Mulțumesc.
Szpilman!
Lăsați-mă...
Mamă.
Tată, tată...
Tată! Halina!
Halina... Mamă...
Ce faci acolo, Szpilman? Ți-am salvat viața.
Ridică-te și pleacă de aici! Pleacă!
Nu fugi!
Ce faci? E gravidă!
Wladek?
De ce mai ești aici, Wladek?
Am ales să scap...
I-au luat...
pe toți.
Poate că este mai bine, așa. Cu cât mai repede, cu atât mai bine.
Nu s-a terminat, încă. Vom rămâne aici câteva zile,
până se mai potolesc lucrurile.
Am mituit un polițist. Va veni după ce se va fi terminat, totul.
Doamne, n-am mai fost afară de vreo doi ani.
Nu te bucura prea tare.
Aur, la un preț foarte bun.
Cineva pe care cunoști?
O frumusețe! Cine este?
O violoncelistă. O cunoșteam bine. Soțul ei este actor.
Sunt oameni de treabă. Trebuie să-i vorbesc.
Nu uita că-i spânzură pe cei care îi ajută pe evrei.
La stânga!
Pas de voie. Marș!
Stai!
La dreapta!
Tu, un pas înainte!
Tu!
La pământ!
La stânga!
Înainte... marș!
De cât timp ești aici?
De azi noapte.
Mă bucur să te văd.
Ne vor muta în alt loc.
Știi ce înseamnă asta.
Am trimis pe cineva, afară.
Zygmunt, un om de nădejde.
A urmărit trenurile care ieșeau din Varșovia.
Ajung până la Sokolov, unde liniile se despart.
Un localnic mi-a spus că o linie duce spre Treblinka.
Mi-a spus că în fiecare zi pleacă un tren cu oameni din Varșovia
spre Treblinka. Și se întoarce gol.
Nu s-au văzut transporturi de alimente intrând în acea zonă.
Civililor...
li se interzice să se apropie de stația Treblinka.
Ne extermină.
N-o să le ia mult timp.
Am mai rămas 60.000 dintr-o jumătate de milion.
Majoritatea, oameni tineri.
De data asta, vom lupta.
Suntem în formă bună,
organizați...
Suntem pregătiți.
Dacă ai nevoie de ajutor, eu...
Tu!
Vino aici!
La naiba.
Îmi pare rău, îmi pare rău.
Nu știu unde îmi stătea capul...
Luați-l de aici.
Sper că te descurci mai bine cu pianul decât cu căratul cărămizilor.
Nu va mai rezista mult dacă va continua așa.
O să văd dacă îi pot găsi ceva mai bun.
Probleme.
Toți evreii! În curte! Toți evreii.
Am vești bune pentru voi.
Circulă zvonuri care spun că vă vom muta, din nou.
Vă promit că nici acum și nici în viitor
nu avem un asemenea plan.
Da? Din acest motiv,
am pus afișe informative pe pereți,
ca să vă arătăm bunele noastre intenții.
Veți alege pe unul dintre voi
ca să meargă, zilnic, în oraș.
Va putea aduce 3 kilograme de cartofi...
și o pâine...
Pentru fiecare muncitor.
Atunci, de ce am face toate astea,
dacă am avea de gând să vă mutăm?
Puteți face afaceri bune cu lucrurile
pe care nu le mâncați.
Nu la asta sunteți buni voi, evreii?
Să faceți bani?
Întoarceți-vă la lucru!
Acela. Cu sfoara.
Ceilalți sunt legați cu sârmă.
Majorek...
Vreau să-ți cer o favoare.
Vreau să ies de aici.
Este ușor să ieși.
Mai greu este să supraviețuiești în partea cealaltă.
Știu... știu.
Vara trecută am lucrat într-o zi afară
și am văzut pe cineva cunoscut. O veche prietenă.
O muziciană. Soțul ei este actor.
Am scris numele și adresa lor
dacă mai locuiesc acolo. Janina Gorlewska și Andrzej Bogucki.
Sunt oameni buni.
Vrei să încerci să-i contactezi?
Când mai mergi în oraș, întreabă-i
Întreabă-i dacă pot să mă ajute să ies de aici.
- Ai un plasture? - Da.
Ce faci aici?
Nimic...
Ce ai acolo?
Ni s-a dat voie să luăm mâncare în ghetou.
Trei kilograme de cartofi și pâine.
Deschide-l.
Cartofi și pâine.
Minți, simt asta.
Deschide-l.
- Eu - Cartofi?!
Voi evreii, sunteți toți, la fel.
Dă-i un deget unui evreu,
și-ți va lua toată mâna.
Dacă mă mai minți o dată, te împușc.
Cu mâna mea.
Am fost să-i caut pe prietenii tăi.
- Nu mai locuiesc acolo. - I-ai găsit?
- Pregătește-te de plecare. - Când?
Curând.
La naiba.
O să vă învăț eu ce înseamnă disciplina, porci de evrei!
Știi de ce vă batem?
- Nu. - Știi de ce vă batem?
- De ce? - Pentru a sărbători Anul Nou.
Acum, plecați! Plecați repede!
Și cântați!
Cântați ceva vesel. Cântați frumos și tare.
Haideți!
Îmi pare rău. Sunt atât de murdar, de mizerabil.
Nu avem prea mult timp. Vino!
Trebuie să te grăbești.
Ia hainele astea. Vezi dacă ți se potrivesc.
Trebuie să te miști repede.
Germanii caută peste tot, evrei, ne-evrei, pe oricine... oriunde...
Wlady, repede, trebuie să te bărbierești. Folosește aparatul meu.
Vei rămâne cu Marek Kaczynski.
Locuiește în cealaltă parte a orașului.
Rămâi acolo în noaptea asta, apoi, îți vom gasi un alt loc.
Eu o să-ți aduc de mâncare.
Bine. Să mergem.
O să-ți arăt unde vei dormi.
Va trebui să stai aici până mâine seară.
Avem un apartament pentru tine.
În apropiere de zidurile ghetoului. Dar este un loc sigur.
Nu va fi prea comod.
Mă descurc eu.
Mulțumesc.
Haide! Dă-mi-le mie.
Să trecem cât se poate de repede de zona germană.
O să trag draperiile acum.
Dar să le lași deschise pe timpul zilei. Să nu uiți asta.
Cred că te simți mai bine de partea asta a zidului, nu?
Da.
Deși, uneori, nu mai știu de ce parte a zidului mă aflu.
Pâine, cartofi, ceapă.
Janina Gorlewska va veni de două ori pe săptămână
ca să-ți aducă mâncare și să vadă cum te simți.
Mulțumesc.
A, asta e foarte important.
În caz de pericol,
du-te la adresa asta.
- Porcule! Porcule! Porc nenorocit! - Iar tu ești o scroafă.
Cânți ca un înger. Întocmai ca un înger. Încearcă numai.
Mincinosule! Ești un porc...
19 Aprilie 1943
Foc !
16 Mai 1943
Fața la perete !
Mulțumesc.
- Am vrut să vin mai devreme, dar... - Nu, nu, e bine...
Nimeni nu credea că vor rezista atât de mult.
Nu trebuia să plec de acolo. Trebuia să rămân și să lupt până la capăt.
Wladek oprește-te... S-a terminat.
Asta e tot mai contează.
- Doamne, ce s-au mai luptat. - Da...
- Dar germanii, ce zic? - Sunt șocați.
Nu se așteptau, nimeni nu se aștepta.
Evreii să riposteze!
Cine s-ar fi gândit?
Și la ce a folosit?
La ce a folosit...?
Wladek, mă surprinzi.
Au murit cu demnitate, asta au făcut.
Și mai știi ceva?
Și dintre polonezi s-au răsculat.
Suntem pregătiți.
De data asta vom lupta și noi. O să vezi.
- Adună-ți lucrurile.Trebuie să pleci. - Ce?
- Ce s-a întâmplat? - Trebuie să fugim.
- Ce s-a întâmplat? - Cei de la Gestapo ne-au găsit armele.
I-au arestat pe Janina și Andrzej.
Vor afla, în curând, și de locul acesta.
- Trebuie să pleci imediat. - Unde vrei să plec?
Uită-te la mine. Nu pot pleca...
- Nu pot să-mi asum riscul să rămân aici? - Asta tu decizi.
Dar dacă îi vezi că vin aici, aruncă-te pe geam,
nu-i lăsa să te prindă viu.
Eu am otravă la mine; nici pe mine n-or să mă prindă viu.
Deschide ușa!
Deschide ușa sau chem poliția!
Locuiești în apartamentul acesta?
- Nu ești înregistrat. - E locuința unui prieten.
Am venit în vizită, dar nu e acasă.
Îmi arăți actul tău de identitate?
- Arată-mi actul de identitate. - Da, bineînțeles.
- Vreau să-ți văd actul de identitate. - Ce se petrece aici?
Este un evreu!
Un evreu! Opriți-l! E evreu!
Nu-l lăsați să iasă! Opriți-l!
Da?
Domnul Kaczynski m-a trimis.
Wladyslaw Szpilman...
Intrați.
Îmi pare rău, eu
Mi-a dat adresa asta. Îl caut pe dl. Dzikiewicz.
Michael Dzikiewicz... Este soțul meu.
Intrați.
Luați loc.
Am nevoie de ajutor...
Se întoarce curând.
Trebuie... Trebuie să mă ascund.
Va sosi în curând.
- De cât timp sunteți căsătoriți? - De mai bine de-un an.
- Ce mai face Jurek? - E mort.
- Cum se simte copilul? - Bine...
Nu este un moment prea bun pentru a avea copii...
Acesta este soțul meu.
El este Wladys Szpilman. L-a trimis Marek Kaczynski.
A, da. Îmi amintesc.
Dl. Kaczynski mi-a spus să vă contactez în caz de forță majoră.
Nu vă faceți griji.
Nu vă putem muta în seara asta.
O să dormiți pe canapea.
Scuzați-mă...
Îmi pare rău Puteți să-mi dați puțină pâine?
Da, bineînțeles. Adu-i ceva de mâncare.
Stați jos.
Vă rog să stați jos.
Mulțumesc.
Ne aflăm într-o zonă predominant germană.
În spitalul din față sunt aduși răniții de pe frontul rusesc.
Iar vizavi este poliția.
Este cel mai sigur loc unde ați putea sta.
Pe timpul nopții să stingeți luminile.
O să vă incui aici.
Nimeni nu știe că sunteți aici,
așa că, să faceți cât mai puțin zgomot.
Totul este bine?
Mulțumesc.
Acesta este Antek Szalas. El o să aibă grijă de dvs.
Cum vă merge?
Mulțumesc.
I-am dat o cheie
O să vă aducă mâncare și o să treacă să vadă dacă sunteți bine.
Deși e din lumea interlopă, este un om de treabă.
Nu vă aduceți aminte de mine, domnule Szpilman?
Nu, nu cred.
Radio Varșovia. Eram tehnician.
Vă vedeam aproape în fiecare zi.
- Îmi pare rău, dar nu îmi amintesc. - Nu contează.
Nu trebuie să vă faceți griji. O să vă vizitez des.
Se aude că aliații bombardează Germania în fiecare noapte.
Koln, Hamburg, Berlin.
Iar rușii le dau multă bătaie de cap. Este începutul sfârșitului.
Să sperăm.
Văd că încă sunteți în viață.
Aveți aici salam, pâine...
și puțină vodcă.
Cât timp o să mai dureze?
Nu prea mult.
Cred că am părul foarte mare.
Nu vă faceți griji.
Vă face să arătați mai nostim.
Și bunicul meu a avut părul lung când a cunoscut-o pe soția lui.
Beți.
De ce n-ați venit mai repede? Au trecut aproape două săptămâni și
Probleme... Cu banii.
Trebuie să fac rost de bani ca să cumpăr mâncare.
Trebuie să vând niște lucruri. Nu e ușor.
Uite... Vindeți asta.
Mâncarea este mai importantă decât timpul.
Am uitat să vă spun... Aliații au debarcat în Franța.
Rușii vor ajunge aici în curând.
O să-i termine pe germani.
Cât de curând.
Wladek?
Wladek...
Știam eu. Știam că așa se va întâmpla.
- Trebuie să-l vadă un doctor. - Nu se poate, e prea periculos.
Caută-l pe dr. Luczak. Putem avea încredere în el.
Dorota, nu fi prostuță, e pediatru.
- Tot doctor este. - Nu, rămâi tu aici! Mă duc eu.
Am venit să-mi iau la revedere.
Mergem să stăm la mama mea, în Otwocka.
Copilul este acolo deja. E un loc mai sigur.
Revolta va începe în orice moment.
Omul acela, Szalas, ar trebui împușcat.
A colectat bani, în numele dv, din toată Varșovia.
Se pare că mulți oameni au fost generoși.
Așa că, a adunat o sumă frumușică.
Dumnezeule!
Ficatul este cât o minge de fotbal, rinichii sunt, de asemenea, inflamați.
Dar, va trăi.
O să încerc să-i dau niște Levilos, dar nu este ușor.
Puteți să veniți să-l mai vizitați?
- Cine știe? - Domnule doctor...
- Mulțumesc. - Nu vorbi, odihnește-te.
Vă mulțumesc mult pentru că ați venit.
V-am adus niște mâncare.
O să vă pregătesc ceva, acum. După aceea trebuie să plecăm.
1 August 1944
Afară!
Ieșiți afară! Germanii au înconjurat clădirea.
Vă rog. Să mă ajute cineva.
Ce faci aici?
Cine ești?
- Înțelegi ce spun? - Da...
Ce faci?
Eu...
încercam să deschid conserva asta.
Locuiești aici?
- Lucrezi aici? - Nu.
Dar ce faci?
Eu sunt...
Am fost pianist.
Pianist?
Vino!
Cântă ceva!
Te ascunzi aici?
Evreu?
Unde te ascunzi?
În pod.
Arată-mi.
Ai mâncare?
Atențiune !
- Bună dimineața. - Bună dimineața, domnule căpitan.
Evreule!
Scuzați-mă, vă rog...
Ce e cu focurile acelea de armă?
Rușii. Sunt de partea cealaltă a râului.
Tot ce trebuie să faci e să reziști încă două-trei săptămâni.
- Ce se întâmplă? - Ne retragem.
Au venit rușii?
Încă nu.
Nu știu cum să vă mulțumesc.
Mulțumește-i lui Dumnezeu, nu mie.
A vrut să supraviețuim. Da, asta trebuie să credem cu toții.
Poftim... Ia-o!
- Și dumneavoastră? - Eu am alta.
Una mai călduroasă.
Ce vei face când se va termina, totul?
O să cânt din nou la pian,
pentru un post de radio polonez.
Spune-mi cum te cheamă. O să te ascult...
Szpilman. (Szpile = joc, man = om)
Szpilman?
Da.
Un nume bun pentru un pianist.
Un german! Un german!
Nu!
Nu trageți! Sunt polonez!
Vă rog. Sunt polonez.
- Ieși afară cu mâinile ridicate! - Vă rog, nu trageți...
Nu trageți... Nu trageți, vă rog! Sunt polonez.
Coboară!
Vă rog...
Sunt polonez.
- Vă rog... vă rog - E polonez.
Da, e polonez.
De ce porți haina aia blestemată?
Mi-e frig...
Uită-te la ei! Naziști nenorociți!
Criminalilor!
Ticăloși nenorociți!
Asasinilor! Nenorociților!
Uitați-vă la voi, acum!
Mi-ați luat tot ce aveam.
Eu, un muzician! Mi-ați luat vioara. Mi-ați luat sufletul.
Sunteți muzician?
- Da. - Îl cunoașteți pe
Un pianist pe nume Szpilman? De la postul de radio polonez.
Sigur că-l cunosc.
L-am ajutat când se ascundea.
Spuneți-i că sunt aici.
Rugați-l să mă ajute.
- Cum te cheamă? - Hosenfeld.
Cum?
Pleacă!
Era aici, sunt sigur de asta.
Și acum nu mai e aici.
Am strigat la ei, i-am insultat. Nu sunt foarte mândru de ce-am făcut.
Și mă aflam exact unde ești tu acum.
Era sârmă ghimpată, iar neamțul ăsta a venit la mine.
Nu i-ai reținut numele?
Nu.
O să-i întreb pe cei de la fabrică, s-ar putea să știe ei ceva.
Wladyslaw Szpilman a continuat să locuiască în Varșovia, până la moartea sa,
în 6 Iulie 2000. Avea 88 de ani.
Numele ofițerului german era căpitan Wilm Hosenfeld.
Tot ce se știe despre el este că a murit într-un lagăr de prizonieri rusesc, în 1952.
PIANISTUL